![Sestre (prema Čehovu, Lorci, Obersnelu, Persić i Višnjić-Karković)](http://images.opatija.net/najave/001618-001.jpg)
![](/images/corner-shadow.png)
Sestre (prema Čehovu, Lorci, Obersnelu, Persić i Višnjić-Karković)
HKD Sušak, Rijeka
Predstava Sestre Teatra Rubikon iz Rijeke inspirirana je u prvome redu dramskim tekstovima koji u povijesti moderne dramske književnosti i kazališta predstavljaju značajne datume. To su Tri sestre, Antona Pavloviča Čehova (1860-1904) i Dom Bernarde Albe Federica Garcie Lorce (1898-1936).
Čehov, jedan od začetnika moderne dramaturgije, završava plodno razdoblje ruskog realizma i započinje novu epohu u razvoju ruske književnosti. Njegove drame su drame raspoloženja, bez jakih sukoba i radnje, sazdane od najfinijih pokreta ljudske duše. Dramu Tri sestre Čehov je napisao 1900., a premijerno je izvedena 1901. Njegov rad privukao je Konstantina Stanislavskog i Vladimira Njemiroviča-Dančenka koji su uprizorili gotovo sve njegove drame u Mokovskom hudožestvenom teatru. Inače po zanimanju liječnik, organizirao je pomoć gladnim seljacima, osuđivao zlouporabu vlasti, protekcionizam i korupciju, ali se nikada nije politički angažirao.
Na drugoj strani imamo Lorcu kojemu kazalište nije i ne može biti ništa drugo osim emocije i poezije – u riječi, djelu, gesti. Lorca, već duboko u moderni, simbolizmu, ekspresionizmu i surealizmu eksperimentira u kazlištu i buni se protiv realističkog i komercijalnog kazališta, ali i općeg društvenog poretka. Dom Bernarde Albe njegova je posljednja drama koju je napisao 1936. neposredno pred početak španjolskog građanskog rata. Premijerno je izvedena tek 1945. u Buenos Airesu, dok su njegovi zemljaci trebali čekati kraj režima Francisca Franca kako bi 1964. mogli po prvi put pogledati Bernardu Albu u izvedbi madridskog kazališta Goya. Francova vlada pokušala je uništiti spomen na Lorcu uništavajući sva njegova djela, a spominjanje njegova imena bilo je zabranjeno. Budući da je bio među prvim žrtvama španjolskog građanskog rata, Lorca ubrzo postaje simbolom žrtve političke represije i fašističke tiranije.
Osim Čehovljevim i Lorcinim sestrama, predstava je inspirirana i suvremenim ‘sestrama’ u Odjelu za kulturu Grada Rijeke, te čelnicima država, gradova, sela i obitelji koji si uzimaju za prirodno pravo da budu ti koji mogu raditi što im se prohtje. Teme kao što su opresija, strast, konformizam, utjecaj muškaraca na žene, dobivaju u suvremenom kontekstu nove aktualizacije, kao i odnos umjetnika i politike, odnosno utjecaj politike na umjetnost i umjetničko djelovanje. Analogijom, u procesu dekonstrukcije gore navedenih dramskih tekstova dodan je i treći element: izjave čelnih ljudi Grada Rijeke i Odjela za kulturu, čime se stvorio novi okvir za interpretaciju i uprizorenje Sestara.
Glasovna interpretacija:
Adela: Nina Viškanić
Amelija: Hana Dagostin
Bernarda: Lara Ritoša Roberts
Ivanka: Mirta Vranješ
Irina: Jelena Lopatić
Martirija: Maja Stepančić
Maša: Gordana Brkić
Olga: Nikolina Deranja
Poncija: Gordana Kovačević
Višnja: Ana Bogadek
Vojko: Hrvoje Tojčić
Autor i redatelj: Zvonimir Peranić
Kostimografija: Kristina Nefat
Glazba: Ivan Šarar, Enver Krivac
Suradnica za pokret: Ivana Peranić
Frizure i šminka: Ksenija Nakić-Alfirević
Rasvjeta: Dalibor Fugošić
Tehničarke scenografije: Petra Kožar, Iva Santini, Koraljka Jukić
Stage manager: Hrvoje Mijočević
Hosting: Ivana Butković
Izvođači:
Tamara Debeuc
Gordana Kovačević
Bojan Novaković
Ivana Peranić
Sandra Žuvela
opširnijeDodano: 28.02.2009 11:11
Zadnja izmjena: 28.02.2009 14:14